ЧОВЕКЪТ С ДВАТА МОЗЪКА
Проверете пулса.
- Хипервентилирате ли пациента? - Не, докторе.
Пригответе восъчната кост. Ножици метценбаум.
- Разкарайте котката от тук. - Да, сър.
Готови за затваряне. Махнете свивателния мускул.
Затваряме, докторе.
Махнете скобата, за Бога.
Оценявам, че ми позволихте да наблюдавам тази мозъчна операция днес.
Щеше да е по-сложно, ако той имаше нужда от такава,
но тъй като искахте да наблюдавате техниката ми, аз...
Много мило от ваша страна.
Докторе, имахте ли интерес към науката като дете?
Не знам дали бях заинтересуван толкова в науката,
колкото в слузта, която върви с нея.
Жаби и змии.
Като видях колко е слузест човешкият мозък, аз...
осъзнах, че това е нещото, което исках да правя до края на живота си.
Какво има, Тимон? Мислех, че обичаш риба.
Има странен вкус.
Наистина? Съвсем прясна е. Направо от онзи аквариум.
Сготвила си ми ангелската риба?!
Защо вършиш такива ужасни неща?!
Защото обичам да виждам тези вени в слепоочието ти.
Ти... ти...
Ще те убия.
Дяволско жено! Никога няма да причиниш това на друг мъж!
О, да, ще го правя,
и ще го правя, и ще го правя отново.
Ще прочетете ли отново статията?
Страхувам се, че може да прозвуча надуто на вашите читатели.
"Моите брилянтни изследвания в областта на мозъчната трансплантация са ненадминати
и вероятно името ми ще живее вечно. "
А, добре е. Само махнете "вероятно".
Струва ми се малко несигурно.
Свали си ръцете от мен, импотентен старецо!
Моят реонар! Ще те убия!
Толкова се развълнувам, когато се ядосваш.
Кара ме да се чувствам толкова близо до прочитането на твоето завещание.
Няма да получиш и стотинка.
Промених си завещанието преди месеци.
Кучи син.
Е, предполагам, че трябва да си намеря нов мъж, който да изтезавам.
- Доктор Фъриер... - Чете се Хофхорр.
- Съжалявам. - Няма нищо.
Много хора го произнасят грешно, а то се чете точно както се пише.
Х-Ф-О-Х-Р-О-Х-О-Р-Р. Хофхорр.
Хофхорр-орр.
Точно така. Само малко се изтървахте.
Натиснете спирачките малко по-рано.
Докторе, аз... знам, че бяхте много разтърсен от трагичната смърт на жена ви.
О, не можех да говоря за това много време, но... времето минава и сега вече го приемам.
Нейното име беше Ребека.
Защо?! Защо?! Защо?! Защо?!
Окимс май получава масиран инфаркт?
Какъв срам, толкова съм млада и секси!
Пом-пом!
Прегризи й гърлото!
Защо?! Защо?! Защо?! Защо?! Защо?! Защо?!
- Др. Фъриер! - Хофхорр!
Съжалявам. Тя беше...
всичко.
- Това тя ли е? - Не. Това е просто нейна статуя.
Градинарят ни Рамон, той...
той направи това след като тя...
Харесва ми как си мърда главата.
Изглежда почти... жива.
Внимавай!
Чао-чао!
Какъв ангел!
- Момиченце? - Да, сър?
Искам да направиш нещо много важно, ясно?
Добре.
Искам да изтичаш до вкъщи и да се обадиш в спешното
на централната болница North Bank 9-3-2-1000.
Кажи им да приготвят операционна 6 незабавно
и да се свържат с анестезиологожката Изадор Тюрик,
4-7-2-2-1-1-2, Б 12.
Да изпратят линейка с парамедици,
I. V. осветление, D-5 и W, K. V. O. Разбра ли?
Спешното, централната болница North Bank, 9-3-2-1000.
Да подготвят операционна 6.
Да се свържат с анестезиологожката Изадор Тюрик,
4-7-2-2-1-1-2, Б 12.
Линейка с парамедици, и I. V. осветление,
D-5 и W, K. V. O. - Добре.
Звучи ми като субдурален хематом.
О, така ли? Е, не е твоя работа да поставяш диагноза.
Но аз си помислих...
Помислила си била! Бягай!
Три години в училище за сестри и си мисли, че знае всичко!
Имаш още много да учиш.
И не е субдурален хематом, а епидурален! Ха!
Боже, това наистина ме ядосва.
Изобщо не го намирам за забавно, Гареро!
За по-хубава история не съм се и надявал.
Красива жена, бива ударена от кола
и има нужда от мозъчна операция, и мъжът, който я удря
е най-великият мозъчен хирург, който я оперира и я спасява.
Ако я спася, Олсен. Ако.
- Искал сте да ме видите, Др. Брандън? - А, да, Майкъл.
Операцията, която се каниш да направиш, си мисля, че е неблагоразумна.
Никой хирург не бива да оперира пациент, който той лично е ранил.
- Той би бил прекалено емоционално обвързан. - Не мислите ли, че съм наясно?
Но има само един друг човек, на който бих
се доверил да извърши тази операция-Бекърман.
Но доктор Бекърман беше убит в Европа. Знаеш!
Именно! Не само, че е мъртъв, ами и е на 6000 мили от тук.
Какво е това?
Много добре знам какво е.
В смисъл какво правиш?
Бръсна я.
Но това е мозъчна операция.
Знам.
- Какво е това, сърчице ли? - Да, сър. С Клайв се сетихме, че
е денят на влюбените...
Не е нужно да я бръснете. Ще използваме методът на болта
за да достигнем до мозъка.
- Добре. Да, сър. - И не искам да виждам това отново.
Предполагам, че ако беше Коледа, щяхте да сте закачили орнаменти.
Форцепс.
Ножици метценбаум.
- Скалпел 10-ти. - 10-ти.
Тампон.
Дайте малко пот на горната ми устна.
Премахваме потта.
Покрийте гърдата й, мъж съм за Бога.
Къш!
По дяволите! Проклета котка.
Подайте капака.
- Сега може само да чакаме. - Да.
Къде съм?
В болница. С вас се случи злополука.
Надявам се, че не съм причинила много неприятности.
О, не.
Толкова съм уморена.
- Вие кой сте? - О, аз... аз съм вашият доктор.
- Искам... - Не се насилвайте да говорите.
- Докторе? - Да?
- Чакат ви в операционна 6 след 5 минути. - Благодаря.
Продължавайте с дилантин I. V.
Какъв череп!
Леле, как ми се иска да скоча върху тези кокали.
Ребека.
Не мога да престана да я сравнявам с тебе.
Има толкова секси гръб, че ми се иска да ям от него.
Точно както правехме, помниш ли?
Ребека.
Отворих и главата, но само до там се стигна.
Обещавам ти, никога да не рецитирам любимото ни стихотворение на никой друг освен тебе.
В гробът на Дилман.
В гробът на Дилман, любовта ми умря,
и сега в земята, тя винаги ще лежи.
Никой не би могъл да замени нейния лик,
докато твоето лице навява мисли за целувки.
Сестра. Добре. Радвам се, че сте тук.
Отбележете. Силата на дясната ръка е много добра.
Но при лявата няма признаци на подобрение.
Излязох и ти взех малък подарък.
"Пълната стихосбирка на Джон Лилисън"
- "Най -великият еднорък поет на Англия"?
- Той е написал "В гробът на Дилман" и "Pointy Birds".
Аз...
"Oh, Pointy birds, Oh, Pointy, Pointy,
Anoint my head, Anointy, 'nointy. "
Починал е през 1894.
Бил е първият човек някога ударен от кола.
- Тебе кола почти не те уби... - Майкъл.
Вече е минало.
- Този мъж от който бяга онази вечер... - О, горкият господин Кресуел.
Вината е изцяло моя, в известен смисъл.
Не трябваше да отивам там сама.
Предполагам, че съм прекалено доверчива.
О, горката малка птичка.
Толкова крехка.
Толкова наивна.
Толкова непринудена.
Толкова срамежлива.
Толкова непорочна.
Толкова невинна.
Ребека.
Ако има нещо нередно в чувствата ми към Долорес,
просто ми дай знак.
Не!
Неее!
Какъвто и да е.
Ще внимавам да го забележа.
Междувременно ще те преместя в килера.
В болест и здраве докато смъртта ви раздели?
Да.
Обявявам ви за съпруг и съпруга.
Можете да целунете булката.
Не сега.
Ето го, скъпа. Новият ти дом.
Домът на Хофхоррови.
Какво правят онези задници на верандата?
Това не са задници. Произнася се "зеилас".
Те са тук заради теб.
Сениор.
Не, Рамон. Жена ми няма да влезе в новия й дом в инвалидна количка.
Искам този миг да продължи завинаги.
Сениор?
Сениор, сега ли искате да закусите?
Направихте ли достатъчно снимки за да съхраним момента завинаги?
О, да. И даже ги изкарахме. Вижте.
О, хубави са. Добре, закуската.
Първо да се пооправим малко.
Един от най-любимите ми хора по света ще дойде тук.
Радвам се да кажа, че той още прави...
Виж, запазих момента.
Сега той ще разкрие последната си картина,
която разбрах че е просто удивителна.
Ще е отворено на 21-ви този месец...
Гадост.
Чакай, чакай, чакай, пусни го пак. Това е любимият ми филм.
Това е "Мозъкът на Донован".
- И ни най -малък признак на загниване?
- Никакъв. Никога не съм виждал по-здрава тъкан.
Расте с всеки изминал ден.
Отвратително!
Мозъците са толкова грозни.
Не, прекрасно е.
Закъснявам!
- Само това ли закуси? - Само за това имам време.
- Ти как се чувстваш? - О, добре съм.
Просто... иска ми се да мога да стана от тази инвалидна количка
за да мога да помогна за къщата.
Ще можеш. Просто претърпя тежка операция. Трябва време за да се възстановиш.
Ще си на крака за нула време. Само бъди търпелива.
Долорес? Скоро?
Забравих си шапката.
Ти ходиш! Ти ходиш! Ти ходиш!
Не трябваше да ставам.
Но исках да те изненадам и да ти се хвърля в ръцете като се прибереш довечера.
Ти ходиш! Ти ходиш! Ти ходиш!
Толкова те обичам.
- Кой е този мъж там? - Хуан. Работи за Рамон.
- Плаши ме. - Той е голяма, добродушна торба мускули.
Има нещо в него, което ме кара да треперя.
Често ли идва?
Веднъж седмично.
- В кой ден? - Вторник.
Остава ли сам? В смисъл дали Рамон често отива някъде и го оставя тук сам?
- Понякога. Защо? - Искам да знам.
Моля те, кажи на Рамон да ме предупреждава
когато ще ме оставя сама с този Хуан.
Добре, щом от това ще се чувстваш по-добре.
Много по-добре ще се чувствам.
Изплашеното ми малко мишле.
Ще кажа на Рамон да я предупреди за Хуан.
Рамон!
- Майкъл, Майкъл, как е семейния живот? - Не знам!
Съжалявам. Изнервен съм през последните седмици.
Не знам какво правя.
Майкъл!
Видя ли? Това е идеалният пример.
О, Боже, за малко да се изпикая в мивката.
Не знам защо съм толкова напрегнат.
Може би е от кафето.
Не.
Когато жена, която скоро е претърпяла тежка мозъчна операция
ти каже, че има главоболие, трябва да се вслушаш.
Търпение, Майкъл.
Наскоро омъжена жена и нетърпелив млад съпруг -
скоро ще я чуеш да казва "Вземи ме! Вземи ме!"
Вземи ме.
О, Хуан!
Ти...
Ти влезе!
- Не мисля. - Не ти.
Между другото, уволних Рамон вчера.
Рамон? Та той е толкова фин човек. Какво е направил?
Изненада ме отзад и ме сграбчи за гърдите.
Какво?!
Дори това не съм правил още.
Знам. Точно това му казах.
Казала си му го?
Каза, че трябвало да ме измери за новата статуетка.
Каза ми, че е трябвало често да измерва Ребека, преди да я направи добре.
О, ти се ядоса.
Аз също.
Искам да съм всичко, което Ребека е била за теб.
Искам да ти дам... всичко, което ти е дала.
Да правя всичко каквото е правила.
- Кога започваме? - Кога ще се прибереш?
Имам две операции, но ще ги свърша бързо. Някакви си мозъчни операции.
Само да си взема шапката. Куфарчето ми.
Ще ме изпратиш ли?
Какво прави?
Две мозъчни операции едновременно.
- 11-ти номер скалпел. - 11-ти номер.
- 10-ти номер скалпел. - 10-ти номер.
- Пригответе восъчната кост. Ножици метценбаум.
Ножици метценбаум.
- Разкарайте котката от тук. - Да, сър.
Готови за затваряне. Подайте капаците.
Проверете дали съвпадат. Закарайте ги на S. I. C. U.
- Подранил си. - Да.
Свали си сакото.
И хартиената шапка.
Охладила съм вино.
- Защо не го отвориш? - Да.
Това възбужда ли те?
- О, да! - Добре.
Искам първата ни брачна нощ да е вълнуваща.
И аз го искам.
Надявам се, че дългото чакане не е било трудно за теб.
Искам да ти кажа нещо.
Това е много прилепнало и може да ти е трудно да го свалиш.
Може да се наложи да го разкъсаш.
Мога да разкъсвам. Обичам да разкъсвам.
Ти... човек от стомана.
Не мога да дочакам другия четвъртък.
- Днес е понеделник. - Знам.
Но главоболието ми ще е отминало до тогава. Нямаш нищо против да почакаш, нали?
О, не. Не, не, не. Съвсем не.
И аз имам малко главоболие.
Може да се поразходя. Добре ще ми се отрази.
Къде ли ми е шапката?
Тя...
Бризът е много приятен.
- Искал сте да ме видите? - Майкъл, безпокоя се за теб.
Сериозно ли? За какво?
Персоналът ми казва, че си малко напрегнат напоследък.
Напрегнат?
Така ли говорят за мен?
Майкъл, дори и на мен ми се струваш неспокоен.
- Hеспокоен?! - Как са нещата вкъщи, Майкъл?
Страхотно! Женен съм за най-красивата жена на света.
Как може да са по-добре?!
Ще станат дори по-добре!
Веднага щом ние...
Шест седмици и още не си правил любов с жена си?
Нищо чудно, че си напрегнат.
Др. Брандън, жената претърпя тежка мозъчна операция.
Имала е достатъчно неприятни чувства.
Но в раздела по смучене на пръсти
съм изключително доволен.
- Ходил ли си до Австрия, Майкъл? - Не.
Австрийския институт по краниология ме помоли да изнесеш лекция там
за твоята теория за мозъчните трансплантации.
Защо не го направиш? Да комбинираш работата с медения месец.
Меден месец.
Да. Трябва да направя нещо за начало.
- Кога ще ти махнат ръцете от лицето? - В 3 часа следобед.
Значи ще можеш да направиш операцията на Войтландер вместо мен.
Разбира се!
Трябва да си много внимателен с това бързо-засъхващо лепило.
- Знам. - Ето диаграмата на Войтландер.
Меден месец. Да! Меден месец!
Какво обичате, сър?
- Да, аз съм доктор Хофхорр. Вярвам, че пазите стая за мен.
Да. Двойно легло ли предпочитате или две единични?
Двойно.
А, значи двойно.
Може ли да изпратите бутилка шампанско и да не ни безпокоят по телефона
за следващите... да видим.
Влизаме, хвърляме чантите, почваме да се целуваме,
около 7 минути.
Преместваме се в спалнята, прокарвам ръце по роклята й,
свалям й блузата, около 4 или 5 минути.
Преместваме се в спалнята, търкаме се един друг,
това ще са около 4 минути за всеки,
така че предполагам 25 минути за любовната игра...
Оралният секс дали е към любовната игра или към самият секс?
Няма значение всъщност, защото искам да го направим 2 пъти.
- Така че поне 3 часа, ясно? - Три часа?!
Да, сър.
Заведи г-жа Хофхорр и този късметлия кучи син в 729-та.
Да, сър.
И в най-смелите си фантазии не съм си го представял така.
Беше най-вълнуващото сексуално изживяване...
без в действителност да го правим...
което някога съм имал.
Докторе, аз съм доктор Феликс Конрад. Ще ви съпътствам до залата за лекцията.
- От асансьора ли идвате? - Нямаше оператор.
Всички ги е страх.
- Не сте ли чувал за асансьорния убиец? - Асансьорният убиец?
Хората се качват в асансьора на един етаж, а на другия пристигат мъртви.
- Като Бекърман. - Да, доктор Шлерми Бекърман.
Велик мозъчен хирург. Един ваш колега.
- Беше голяма загуба. - Радвам се, че сте добре.
Академията чака с нетърпение вашата лекция тази сутрин.
Надявам се да не ядосам никой.
Речта ми може да е радикална за старото поколение.
Мисля, че ще е трудно да шокирате, когото и да било от тълпата.
Дами и господа, виждам ден, в който мозъците на брилянтните хора
ще бъдат запазени в телата на тъпи хора.
- Какво казват? - Просто казват "Мън-мън-мън".
- Това нещо като мърморене ли е? - Да. Мърморят си.
Можете да си мърморите колкото си искате...
Но за да може да бъде възможна трансплантацията
наскоро изобретих методът на болта,
за да може да се достигне мозъка, като голяма част може да бъде развита,
без да има нужда да се бръсне главата.
И като предпазно средство съм го направил безопасно за деца.
За отваряне натискате надолу докато въртите...
Воала! Човешкият мозък.
Къде е мозъкът на този човек?
Откраднали са го! Това е четвъртият случай този месец.
Искам да се извиня на американския ни колега.
Демонстрацията приключи.
Доктор Хмфър?
- Близо сте. Да? - Аз съм доктор Алфред Несеситор.
Я виж ти. Доктор Алфред Несеситор.
- Искате ли едно питие? - Едно питие би било интересно.
Наслаждавах се на лекцията ви днес.
Каква лекция? Дадоха ми глава с 3 лимона в нея.
Точно затова се наслаждавах.
Не се наложи да чуя вашата брилянтна, но старомодна теория за човешкият мозък.
В какъв смисъл "старомодна"? Аз съм най-напредналият мозъчен хирург днес.
Не мисля така.
- Прочетете тази статия. Погледнете подчертаната част.
Погледнете и това. Прочетете обяснението под снимката.
И тези - Newsweek, Time, Cosmo.
National Enquirer. Доли Партън иска да има дете от мен.
Не ми казвайте, че съм старомоден.
Не искам да ви обиждам, докторе! Вие сте най-брилянтният мозъчен хирург днес.
Именно заради това съм нетърпелив да споделя работата си с вас.
Изглежда вие сте единственият човек в цялата Вселена, който може да я разбере.
И се съгласявам с това, което сте казал тук.
"Брилянтните ми изследвания в областта на мозъчната трансплантация
са ненадминати и вероятно името ми ще живее вечно".
Казах им да махнат "вероятно".
Лабораторията ми е готова вкъщи.
Ако имате време ще ви покажа над какво работя.
- Кога? - Сега!
Добре.
Не мога да повярвам, че не се махнали "вероятно".
Знаете ли, тази снимка не подчертава добрите ви черти.
Здравейте.
Не очаквах да ви видя тук.
Ах ти мръсен...
- Какво има? - Простете ми.
Да съм в Австрия и да срещна учен с вашите интереси,
ме накара да очаквам лабораторията ви да бъде в замък, а не в апартамент.
- Имате в предвид нещо такова? - Да, нещо такова.
Леле.
Забележително!
- Отвън не изглежда толкова просторно. - Имам добър декоратор. Жена ми.
Невероятно е какво може да направи с хартия и телбод.
- Скачащи гущери. - Да, имаме такива.
Ров с алигатор...
Тук има малък коридор.
- Имате ли достатъчно място за килери? - Никога не стига.
- Не. Пълнят се толкова бързо. - Това е стаята с телевизора.
Харесва ми колко е мрачно.
Това, докторе...
е моята лаборатория.
Мозъци!
Никога не съм виждал толкова много мозъци извън главите им.
Чувствам се като дете в магазин за бонбони.
Не го пипайте!
- Защо? - Те са живи.
Живи.
Но няма тръби или жици, които правят "бъз". Как ги пазите живи?
Със специална течност, която разработих.
- За какво са ви всички тези мозъци? - Идеята ми е да можем да вземем
мислите и данните от умиращ мозък и да ги пренесем в друго тяло
без да се налага отваряне на черепа.
Искате ли питие?
- Ако обичате. - Какво ще обичате?
- Тахишън лейди. - Ей сега.
Пламтящ?
Не, не. Това е за туристи.
- Откъде си набавяте мозъците? - От моргата.
За малка сума ми пращат мозъците от телата, които са умрели по правилния начин.
Какъв е правилният начин да умре едно тяло?
За моята цел спринцовка с 200 кубика амониев стрихнохлорахип в задника.
Така мозъкът ще умре последен.
Благодаря. Амониев стрих... това е препарат за почистване на прозорци.
- Това са точните съставки на препарата за почистване на прозорци.
Да.
И кой поставя инжекциите, дoктор Несеситор, вие ли?
За Бога, не. Асансьорният убиец, да е виж и здрав.
- Вие сте съучастник в убийство, нали доктор Несеситор?
Докато се случва с радост го приемам.
Единственият начин, по който някой доктор може да приеме смъртта е
когато я причини поради собствената си некомпетентност.
Глупости! Ако убийството на 12 невинни души
спасят поне един човешки живот, значи си е струвало.
- Струвало? Вие сте съучастник! - Не съм съучастник, сър!
Млъкнете бе!
- Изследванията и убийствата не вървят ръка за ръка!
И ти млъкни!
С твоя телевизор по цяла нощ
и шестте ти внука, които бягат по коридорите!
Съжалявам, докторе. Тези стени изглеждат здрави,
но всъщност са от тънка хартия.
Типично за апартамент.
Така, нека ви покажа докъде съм стигнал с експериментите си.
Познавахте ли Шлерли Бекърман?
Държите Шлерли в някой от тези буркани, като че ли е мармалад?
Не! Той не е в буркан! Той ходи и говори.
- Това е невъзможно. Видях снимки на тялото. - Възможно е.
Трябва да ви предупредя, докторе...
Това, което ще видите...
Може да е най-невероятното, велико...
Извинете ме.
- Невероятното, велико какво? - Само секунда. Ало? Да?
- Идвам незабавно. Благодаря. - Какво е великото нещо?
Трябва да тръгвам. Има нов мозък. Асансьорният убиец пак е ударил.
- Какво му е невероятното на Бекърман? - Елате за вечеря и доведете госпожа Фуриър.
- Хофхорр. - Хофхорр.
В 8 часа. Можете сам да се изпратите.
Сега, обърни се.
Вдигни си робата.
Да.
- Здрасти. Какво става? - Не ми пречи.
Ще ми плати 15 хиляди долара ако му позволя да ми пипне задника.
Ти! Махай се!
- Моля, простете... - Махай се!
Подобно нещо може да съсипе брака ни.
Защо? Защото не искаш да работя? Да печеля пари? Да имам кариера?
Ти наричаш това кариера?!
- Накарах вените в слепоочието ти да пулсират.
Обожавам това.
Долорес, бракът ни лежи счупен на пода като парчета стъкло в апартамента ни!
Охо! Гумена индианска ваза от 19-ти век, а?
- Долорес, искам граждански развод. - Какво?!
Със силите дадени ми от закона, обявявам брака ни за невалиден!
- Аз съм доктор Хофхорр. - Доктор Хфррр-ррр, да.
Очаквам вас и съпругата ви за вечеря.
- Жена ми няма да дойде. - Надявам се, че не е болна.
Не е болна. Та е евтина вулгарна уличница!
Да, чувал съм го това.
Доктор Хофхорр, ако обичате.
Не, съжалявам, няма го. Аз съм госпожа Хоффф... фф.
Обажда се Джеймс Гладстоун от Ню Йорк.
Аз съм адвокатът на доведената баба на доктор Хофхорр.
Исках да информирам доктора за това, че тя си отиде.
- Къде е отишла? - Беше кремирана тази сутрин.
Докторът трябва да се подпише на някои документи
преди да отпуснем неговата част от имението.
Колко е голямо това имение?
Ребека...
Защо не ми даде знак?
Липсваш ми.
Колко ни беше весело.
Помниш ли нашата песен?
Госпожа Несеситор?
Ехо?
Това някаква шега ли е?
- Какво? - Това някаква шега ли е?
Кой сте вие? Какво става?
Не знам.
- Кой сте? - Доктор Майкъл Хофхорр.
Доктор Хофхорр?
Боже!
Какво?
Вие сте първото... нещо, което произнася името ми правилно.
Че по какъв друг начин може да се произнесе?
Х-Ф-О-Х-Р-О-Х-О-Р-Р, нали?
Да!
- Вие коя сте? - Ан. Ан Ууомелмахей.
У-У-О-М-Е-Л-М-А-Х-Е-Й? Ууомелмахей?
- Да! Къде съм? Толкова е тъмно. - В лабораторията нa един доктор.
Добре ли съм?
Ами... не съвсем.
Ще мога ли пак да свиря на пиано?
Ами... по-скоро не.
- Защо ме нарекохте "нещо"? - Съжалявам.
Не знам по какъв друг начин да ви наричам.
Защо?
- Не знаете ли? - Не, не знам. Моля ви, кажете ми.
Ами...
Госпожице Ууомелмахей, изглежда че вие нямате тяло.
- Какво се е случило с тялото ми? - Мъртво е. Няма го.
Вие сте мозък, който е запазен жив от един учен.
Но ние си говорим. Трябва да имам поне устни, език, гърло.
Нищо. Само един буркан.
Не плачете.
Но как ви чувам?
- Трябва да е някакъв вид телепатия. - Какво ще стане с мен?
Ханс ми каза, че сте тук. Хубаво, хубаво.
Сега нека ви покажа експеримента, над който работя.
Не! Не.
Има нещо по-важно. Чуйте, просто чуйте.
Добре, пейте.
Чувал ли сте някога нещо подобно?
- Нищо не чувам. - О, така ли?
Какво правихте?
Работех над новата ми техника за ходене в кадифени панталони
за намаляване на триенето, когато бедрата ви се търкат.
Много вълнуващо, докторе.
Елате сега! Нека ви покажа какво съм направил за вашия приятел Бекърман.
Опа. Само един момент.
Какво се случи?
- Никой не ви чува освен мен. - Докторе!
- Чухте ли това? - Не.
Не чувате никой друг освен мен. Това е някакъв вид телепатия.
- Изплашена съм. - Недейте. Нещата не са толкова лоши колкото изглеждат.
Все още имате... мозъка си.
- Доктор Хофхорр! - Ще се върна.
Просто стойте тук.
Мисля, че познавате този господин.
Това доктор Бекърман ли е?!
Нещо такова. Виждате ли, аз създадох машина,
която може да пренесе цялото съдържание на един мозък в друг мозък.
Естествено разбирате, че мозъкът на горилата е по-малък от човешкия.
Дотук с огромните познания на доктор Бекърман. Не можеше да се поберат.
Доктор Бекърман?
Да, той си е.
Никога не сме искали да си стиснем ръцете.
- Сигурно е самотен. - Може би скоро ще му осигуря другар.
Елате, докторе.
Чао.
Отивам да си събера дрехите.
Може ли да изпратите пиколото след 10 минути?
Да, сър.
"Скъпи ми съпруже, когато четеш това, аз ще съм мъртва.
Съжалявам само за болката, която ти причиних.
Надявам се, че парите от застраховката ще ти донесат поне малко щастие.
Да горя в Ада, за това което сторих.
Потрошеното ми тяло ще лежи 7 етажа по-надолу.
О ревоар, Долорес. "
- Ти си жива! - Да.
- А викът... - Упражнявах се.
Не се приближавай.
- Защо го правиш? - Защото съм зла.
Не си зла. Ти си болна.
- Болна? - Да, от операцията.
Просто си затегни малко капака. Ще се оправиш.
Няма смисъл, Майкъл. Не ставам за теб.
- А пък и нали се разведохме? - Ще направя гражданско анулиране.
- Идвам да те прибера. - Не! Стой където си.
Не мога повече да те наранявам, Майкъл.
- Сбогом, любими. - Не!
Хвани ме за ръка.
С мен си в безопасност.
Сложи ръце около врата ми.
Надявам се, че ще ни издържи и двамата.
Дръж се.
Свърши ми плюнката. Плюйни ти.
Сега си добре.
Готово.
- Отиваш в болницата. - Не, Майкъл, моля те.
Искам да ти се реванширам.
- Кога? В четвъртък? - Какво ще кажеш за понеделник?
- Следващият понеделник? - Днес понеделник.
- По-късно днес? - Сега.
- Точно сега или по-късно сега? - Сега сега.
Леле леле!
Обожавам чисти, гладки неокосмени гърди.
Искам да кажа космати.
Не съм си го представял по този начин.
Беше толкова...
толкова...
професионално.
Най-накрая сме заедно под свещените закони на брака...
В болест и в здраве, докато смъртта...
ни раздели.
Помощ!
Помощ! Помощ!
Доктор Хофхорр.
- Доктор Несеситор тук ли е? - Не, сър.
- Може ли да го изчакам? - Да.
Имах в предвид вътре.
Да.
Може ли да чакам в лабораторията?
Страхувам се, че е заключена, сър. Но сте добре дошъл в бърлогата.
Настанете се удобно, сър.
Може би да ви донеса питие?
Да. Тахити Тингъл.
Един Тингъл.
- И не бързайте. - Да.
По дяволите.
- Добре ли сте, сър? - Добре съм. Добре съм.
Просто се облегнах на вратата.
Вратите в този апартамент са тънки като хартиени.
Всичко днес се прави евтино. Ето, вижте тази стена...
като хартия е.
Ето ви питието, сър.
Благодаря.
Мога ли да направя нещо друго за вас, докторе?
Смятам да почина.
Така ли? Изглеждате толкова млад.
Не. В смисъл да си лягам.
А, не, мерси. Добре ми е.
И не се тревожете за това. Ще я сменя сутринта.
Госпожице Ууомелмахей?
- Доктор Хофхорр? - Госпожице Ууомелмахей?
Доктор Хофхорр?
Не.
Не!
Доктор Хофхорр, какво е станало с мен?
Вие сте... горила.
Не се чувствам като горила.
Е, със сигурност ми изглеждате на такава.
Но аз... не може да съм. Не мога да виждам или да докосвам...
или каквото и да било.
Госпожице Ууомелмахей?
Наричайте ме Ан.
Слава Богу! Все още сте мозък!
Хей!
Защо казахте, че съм горила?
Защото това смяташе да направи доктор Несеситор.
Не се тревожете. Имам други планове.
- Сега си в моята стая. - Къде в твоята стая?
В...
На златна масичка до прозореца, гледайки към градината.
О, почти мога да помириша цветята.
- Спи добре, Ан. - Лека нощ, Майкъл.
Лека нощ.
- Ставаш ли? - Да, да, тъкмо ставам.
Ще поръчам закуска.
Да. Поръчай ми 2 чаршафа с бекон и възглавница.
Знаеш ли какво си мислех?
Няма смисъл да бързаме да се прибираме.
Трябва да съм чак в събота, а тук има много експерименти в града...
Много учени, много мозъчни изследвания.
Знаеш ли, може да поразгледам за някоя къщурка,
в която да мога да организирам някоя малка лаборатория.
Може да ни е много, много удобно там. Какво ще кажеш за тази идея?
Мислиш ли, че трябва да потърся нещо още сега?
Както искаш. Искаш ли да дойда с теб?
- Не, не, не е нужно, наистина. - Но на мен ми се иска.
Но е толкова неприятно. Карането и посредниците.
- Да? - Може ли да взема масата?
Да, влезте.
- Мадам. - Прав си.
Не е нужно да идвам. Само ще преча.
Най-добре е така.
Мисля просто да изляза...
от тези дрехи в една гореща вана.
Чудесно, чудесно.
- Вие трябва да сте доктор Хъфърррр. - Хофхорр, да.
- Да ви помогна, сър? - Не, няма нужда.
Какво си имате там?
Сладко, малко котенце?
Здравей, коте. Виждам те!
Колко сладко! Свило се е на малка топчица.
О, ама ти си нямаш козина.
Съжалявам.
- Бих искал да разгледам къщата. - Разбира се.
Познай какво?
- Намерих къща. Мисля, че трябва да отидем веднага.
За какво бързаш толкова?
Подготвил съм един експеримент и трябва да се връщам веднага.
О, ти си облечена. Хубаво.
Отивам да паля колата. Да вървим!
- Защо караш толкова бързо? - Просто искам да ти покажа новия ни дом.
Какъв е този експеримент, над който работиш?
- Някакви ви си отегчителни мозъчни работи.
- Нали няма да носиш мишки и плъхове в къщата?
Не, не, само някой друг микроскоп, тръбички и стъкленици.
- И може би един мозък. - Мозък?!
Само един малък, 2 килограмов. Никога няма да го виждаш.
Ще го държа заключен.
Рут е бил най-добрият играч по бейзбол на всички времена.
Никога не си го виждала да играе? Аз съм го виждал на филм.
- Майкъл, по телефона ли говориш? - Да.
Е, чакам те...
в леглото.
Ще довършим утре.
- Майкъл, беше ми забавно тази вечер. - За мен също.
Не искаш ли да се любим?
О, да, да. Би било чудесно.
- Ще го сваля. - Не, не, не. Мога и така.
О, това е толкова...
бързо.
Става все по-хубаво и хубаво.
- Какво? - Завинаги ли смяташ да си стоиш там?
Да, искам да кажа не, не. Само още 2 дни.
Е, тогава отивам в града да си намеря нещо за правене.
- Не, не отивай. - Чао, скъпи.
Мога да прекарам целия ден с теб.
- Заета ли си? - Да, но ще отложа ангажиментите си.
Цял ден!
Не мисля, че има друго момиче в друг буркан,
което да е по-щастливо от мен.
О, Майкъл, ти правиш толкова много за мен, а аз за теб нищо.
Да не си си загубила главата?
Съжалявам. Забравих.
Според мен, ти си най-съвършената жена, която съм срещал.
Цял живот съм искал жени със страхотни тела...
Жени, които са десятки.
А сега...
За първи път съм възбуден от интелект.
Майкъл, бих искала да те целуна.
- Мислех над въпроса. - Сериозно?
Да, наистина.
Аз...
купих ти восъчни устни.
Смятах да ги залепя за буркана ти. Мислиш ли, че е откачено?
О, не. Моля те!
Как изглеждам?
- Майкъл? - Да?
Беше ли днес в езерото, целувайки мозъка си?
- Не. - Не си ли изкарвал лодката?
Странно. Имаше човек, който приличаше на теб и целуваше един мозък.
- Сигурно е бил някой друг. - Някой друг?
Как мислиш, колко хора наоколо приличат на теб и имат мозък в буркан?
Ами... Наоколо сигурно стотина.
О, я стига, Майкъл.
Знам, че става нещо странно с теб и този мозък.
Не е странно. Това ми е работата.
Работата ти е да целуваш мъртъв мозък?
Тя не е мъртва. Тя е жива.
Значи сега е тя!
Грижа те е повече за мозъка отколкото за мен.
Майкъл, аз съм ти готвачка, прислужница, любовница.
Проявявам разбиране за работата ти.
За малко не се хвърлих през прозореца заради теб.
А ти, ти ме третираш като изтривалка.
Долорес, съжалявам. Аз... просто...
Не осъзнавах какво ти причинявам.
Ало? Кой?
Господин Гладстоун?
Какво съобщение?
Какво?
Баба Нуни починала?
Не, не ми е казала.
Колко?
15 милиона.
Първото нещо в понеделник.
В деня, в който научи за завещанието започна да се държиш добре.
- Какво съвпадение. - Правиш го само заради парите.
Че каква друга може да е причината?
Боже! Време е за граждански развод!
Последен указ!
Уф, кучи син.
Помощ!
Ан?
Помощ!
- Къде ми е мозъка? - От къде да знам? Заета съм.
Готвя Сервеле аубуир ноар.
Сервеле аубуир ноар?
Знам какво е това.
Ядох го един път, когато бях в армията във Франция.
Беше малко заведение. Бях млад и припрян. Ядох всичко.
Сервеле аубуир ноар... това е... това е...
Мозък с масло!
- Моля те, кажи нещо. - Мисля, че съм наред.
Брой до 10.
1, 2, 3, 4, 5, 6,
7, 8... 10.
Ти! Ти си сготвила деветките!
Вън! Махай се от дома ми! Махай се от живота ми!
Ако ми посегнеш, ще те убия!
Ще ме убиеш и повече няма да те видя да работиш пак в този град.
Никой не може да ми попречи да работя в този град!
По дяволите!
Топките ми!
Ще те пипна! Ще си платиш за това!
Ще си платиш за това, малко нищожество!
В калта, мръсна царице!
Няма да получиш и пени от завещанието.
Първото нещо в понеделник е да направя дарение
за мозъчни изследвания за бедните.
До понеделник ще си мъртъв!
Ан.
Майкъл, кого нарече мръсна царица?
Ами...
Една мръсна царица.
Изплашена съм, Майкъл. Чувствам се странно.
Чувствам, че светът ми се изплъзва.
Само ако можеше да бъдем заедно... Наистина заедно.
Можем, скъпа. Можем!
Доктор Несеситор, искам да стана мозък.
- Какви ги говорите? - Искам да направите буркан за двама.
Искам да ме сложите заедно с Ан Ууомелмахей.
- Ан Уумелма-коя? - Ууомелмахей. Мозък 21, за вас.
- Значи вие сте откраднали мозък 21. Къде е? - В багажника на колата ми.
Казах й, че е в ложата на виенската опера.
Ето инструментите ми.
Правилно ли ви разбрах?
Искате да махна мозъка от тялото ви и да го сложа в буркан заедно с номер 21?
Да! Ние си комуникираме. Влюбени сме!
Само така можем да бъдем заедно.
Сложете ме в буркан.
Има една алтернатива.
Както знаете, моите изследвания са достигнали момент,
в който мога да пренеса съзнанието й в тяло на горила.
Не бих могъл да чукам горила.
Да, знам, но има и друга алтернатива... Човешко тяло!
Твърдите, че можете да пренесете мислите й в друго женско тяло?
През изминалата седмица имах 2 почти успешни опита.
Какво имате в предвид с почти успешни?
В стаята за възстановяване има двама пациента, които правят само това...
Но мисля, че мога да реша и този проблем!
Какъв живот би бил този? Ето я жена ми.
Познавам я. Няма да й хареса.
- По-добре да си я държа в буркан. - Няма да е за дълго.
- Какво искате да кажете? - Чудо е, че е оцеляла толкова много.
Надживяла е всеки мозък, който съм имал. Късмет ще е ако преживее уикенда.
Добре. Както трябва да направя?
- Да чакате. - За какво?
Асансьорният убиец да удари пак.
Ан може да умре до тогава!
Ще проверя болницата, моргата...
Навсякъде където има тела. Ще й намеря тяло!
Ще подготвя лабораторията,
и в случай, че не успеете, ще съм приготвил горилата.
Ще й намеря тяло!
Тази става ли?
Тя просто...
Тя просто няма никакви...
Ва-воом.
Но тя е мъртва.
И все пак...
Нищо ли не си харесахте?
Не. Нищо не ми грабна окото.
Твърд спусък.
Ще махна предпазителя.
- Дайте ми кутия дум-дум. - Те са незаконни, мадам.
Както и да убиеш мъжа си.
Ох, де да беше мъртва!
Да!
Мъртва е.
Пуснете ме да мина. Аз съм доктор. Аз съм доктор!
- Закъсняхте. - Чудесно!
Искам да кажа, о, не! Красива е.
Перфектна е!
- Тя е жива! - Не! Мъртва е. Мъртва е.
Трябва да е мъртва!
Ненормален маниак!
Трябва ми труп.
"В гробът на Дилман,
любовта ми
умря!"
Шофьор,
следвай тази кола.
Прекрасно.
Къде мога да видя и останалото?
Мамо!
- Къде можем да отидем? - Ами, можем да отидем в стаята ми.
На четвъртият етаж.
Казвам се Фран. Американка съм.
Предполагам, че може да кажеш, че съм член на корпуса на мира.
Схващаш ли? Какво има? Гласът ми ли?
Провалих ли сделката?
Знаех си, че не трябва да приказвам, докато не сключим сделката.
Знам, че гласът ми е ужасен.
Толкова е досаден за хората, че обикновено искат да ме убият.
Говори си. Говори си.
О, добре. Никога не говоря колкото искам. Цялото ми семейство обича да говори.
Хайде, скъпи, чувствай се като у дома си.
Аз,...
ей сега се връщам, ок?
Обичаш ли музика? Това е любимата ми песен.
Хайде да се позабавляваме.
Това е убийство.
Не, не е убийство. Тялото й ще оживее...
Но мозъкът й ще умре.
Но тялото й... Тялото й!
Ще имам всичко...
Перфектният ум в перфектното тяло.
Да! Да!
Убий! Убий!
Убий я. Убий, убий, убий...
- Не мога! - Какво не можеш?
Не мога да ти инжектирам препарат за миене на прозорци.
Нямам нищо против.
- Какво причинява? - Кара мозъкът ти да умре последен.
Нямам нищо против.
Гласът ми. По дяволите!
Ти пък какво правиш тук?
Долорес!
Ти! Ти си асансьорният убиец.
Мърв Грифин.
Да.
- Защо? - Не знам. Винаги съм обичал да убивам.
Винаги ми е харесвало.
Но тогава станах известен и стана прекалено трудно.
Имах толкова много свидетели.
Всеки ме разпознаваше Повече не можех да се крия.
Постоянно чувах, "Кой се крие там? Това там не е ли Мърв Грифин?"
И така дойдох в Европа да убивам и наистина добре ми се отразява...
Засега.
- Красива е. - Да, нали?
Това може да е единственото нещо, което може да спаси брака ни.
- Ей, няма ли да ме предадеш? - Нямам време.
Ще трябва сам да се предадеш. Обещай ми. - Обещавам.
Повече никъде няма да те водя.
Ан, добре ли си?
Много ми се спи...
Ан, стой будна!
Виж, имам автограф от Марк Грифин!
- Спи ми се. - О, Боже!
- Майкъл... - Ан, стой при мен. Скоро.
- Помогни ми. - Скоро ще сме заедно.
Карахте много бързо. Може ли да видя книжката ви?
А?
Карахте много бързо. Може ли да видя книжката ви?
Съжалявам, офицер.
А, вие говорите английски? Добре.
Вече можеш да спреш субтитрите.
Така е по-добре. Имаме повече място там долу.
Книжката?
Доктор...
- Хофхорр? - Да.
За къде бързате? Какво й е на нея?
Тя е просто пияна... мъртво пияна.
Аха. А вие?
И вие си пийнахте малко?
О, не, не, не, аз не пия.
Не пия.
Излезте от колата.
Изпънете ръце и докоснете носа си с пръсти.
Вървете по осевата линия.
Спрете!
Върнете се.
На ръце!
На една ръка.
Сега цигански колела.
Добре.
Сега жонглирайте с тези, танцувайте тап, и пейте
песента Каталина Магдалина Лупенщейнер Валабейнер.
По дяволите, вашите тестове за алкохол са трудни.
Добре, явно не сте пиян.
Може да тръгвате.
Портокалите ми!
Карайте внимателно.
Чакайте! Тя не е пияна. Тя е мъртва!
Мъртва? Боже! По-добре да карам направо към гробището.
О, Боже!
Много ми се спи.
- Ан, не заспивай. Разхождай се. Разхождай се!
Хайде де!
- Залости вратата! - Да, сър.
- Шмид, трябва ни пробойник! - Веднага, инспекторе.
- Да? - Извинете, може ли да вземем назаем пробойника ви?
- Ще го върнете ли? - Да. - Добре.
Бързо, бързо!
Едно...
две...
три!
На три!
Едно...
две...
три!
Доктор Несеситор!
Горе главата, момче. Пийни си едно.
Няма време за питиета! Ан умира!
Вие умирате, аз умирам, машината ми умира.
- Прекрасната ми машина! - За какво говорите?
Не тръгва. Счупена е.
Трябва да има начин да я поправите!
Инспекторе, инспекторе!
Доктор Несеситор?
Трансформаторът на машината ви... знаете ли, че му трябват монети?
Боже. Съвсем бях забравил за това.
Когато правих машината, използвах същината на видео игра.
Монети, монети...
Имам 6 монети!
Тъкмо ще стигнат за прехвърлянето.
- Готови? - Готови.
Готови сме.
- Нагласете коефициент на претоварване. 6. - Коефициент на претоварване. 6.
- Фактор на мембраната 03.5. - Фактор на мембраната 03.5.
- Съотношение на твърдостта на аортата 2 към 5.
- Нагласете терамина на 1945. - Терамин 1945.
Активирайте главното прехвърляне номер 2.
- Отворено е! Върнете пробойника! - Ето ви пробойника! Благодарим!
След мен.
10... 9... 8...
7, 6, 5, 4, 3, 2, 1!
Спрете! Арестувани сте за убийство!
Не убиваме! Ние възкресяваме! Местим живота от едно тяло в друго!
- На богове ли си играете? - Някой трябва и това да прави!
Догмите на тихото минало са непълни за бурното настояще!
Събитието е пълно с трудности,
но ние трябва достойно да се справим с положението!
За копия от тази реч изпратете един долар на
пощенска кутия 3912, Stone Mountain, Georgia!
- Той е луд! - Не!
Не пипайте там!
Изглежда, че операцията мина успешно...
Но докторът умря...
- Къде съм? - В нашата болница, Майкъл.
- От колко време съм тук? - От 6 седмици.
Жена ти е тук. Тя е в чакалнята.
- Чий мозък носи? - Чий мозък носи?!
Говори ли...
или прави така...
Не, говори си, Майкъл.
Не, не, не. Бил си на легло 6 седмици.
- Не си достатъчно силен. - Силен съм.
Искам да я видя!
- Сестра, кажете на госпожа Хъфър, че докторът е буден.
Хофхорр.
Чакайте!
Не искам да ме вижда така.
Искам да стъпя на собствените си крака.
Готово.
Съпругът ви е буден и може да ви види.
Той е буден?
Какво има?
- Никога не съм му казвала, че много обичам да ям.
Толкова съм напълняла.
Майкъл?
Ан? Ууомелмахей?
Да, Майкъл!
Нали не си разочарован, че съм толкова дебела?
Кой е дебел?
Мърв Грифин не се предаде и е на свобода.
Ако имате информация къде се намира,
обадете се на управителя на най-близкия театър.